http://www.loc.gov/mods/v3 http://www.loc.gov/standards/mods/v3/mods-3-2.xsd
V MKP 1. vydání (elektron. 2. vyd., 1. vyd. v nakl. Karolinum)
Soubor veršů, které psal vynikající český básník Karel Šiktanc na sklonku normalizačního období, v letech 1987-1989. Z nedostatku příležitostí a především ze zlovůle oficiálních úřadů byl Karel Šiktanc přinucen vykonávat určitou dobu práci hlídače tenisových dvorců na pražské Štvanici. I za těchto okolnosti si ale básník uchoval důstojnost a svou nedobrovolnou situaci popisuje s jakoby až barokně vznešeným tónem, jenž ovšem nedokáže zakrýt obavy, strach a už vůbec ne rozčarováni a zlobu z tehdejších událostí. Do veršů se dále promítají rozporuplnost času, lítost nad zmařenými léty, pocit osobní nesvobody v totalitním režimu i symbol osamělého ostrova, na němž se člověk ocitne ponížený a bezmocný. Snad i proto Šiktanc s pietou vzpomíná na básnické přátele (Mikolášek, Holan, Skácel), kteří měli podobně nelehký osud jako on. Teprve v poslední básni, která je napsána těsně po listopadu 1989, je tedy "ještě teplá", lze cítit závan naděje i "pozdně narozený radosti".